↓
Автор Pavlenko | 11 мая 2010 | Коментарів: 0 | Переглянуто 24963
Рубрика: СтаттіЖиттєві форми організмів
Морфологічний тип пристосування рослини чи тварини до основних факторів місцеперебування й певного способу життя називають життєвою формою організму.
Термін «життєва форма» вперше було вжито у 1884 р. датським ботаніком Е.Вармінгом, який розумів під цим «форму, в котрій вегетативне тіло рослини перебуває в гармонії із зовнішнім середовищем протягом усього життя, від колиски до домовини, від насіння до відмирання». Для класифікації життєвих форм датський ботанік К.Раункієр обрав лише одну ознаку: положення бруньок або верхівок пагінців протягом несприятливого періоду року відносно поверхні грунту і снігового покриву. Всі рослини Раункієр поділив на 5 типів. ![]() 1. Фанерофіти – бруньки відновлення відкриті або закриті, розташовані над поверхнею грунту високо – вище ніж 30 см. 2. Хамефіти – бруньки відновлення біля поверхні грунту або не вище ніж 20-30 см. 3. Гемікріптофіти – бруньки відновлення на поверхні грунту або у самому поверхневому шарі, часто вкритому підстилкою. 4. Кріптофіти – бруньки відновлення заховані в грунті (геофіти) або під водою (геліофіти і гідрофіти). 5. Терофіти – рослини, що відновлюються після несприятливого періоду лише насінням. К.Раункієр вважав, що життєві форми складаються історично як наслідок пристосування рослин до кліматичних умов середовища. На сьогоднішній день така класифікація ще залишається популярною і продовжує модифікувати. В архітектоніці життєвих форм вирішальне значення мають вегетативні органи. За визначенням І.Г.Серебрякова життєва форма – це своєрідний загальний вигляд певної групи рослин, який склався в їхньому онтогенезі внаслідок росту і розвитку у певних умовах середовища. ![]() З одного виду можуть бути різні життєві форми в різних кліматичних чи екологічних умовах. Інколи деревні породи можуть утворювати чагарникові форми, деякі чагарникові форми можуть в інших екологічних умовах бути як ліани (наприклад, лимонник китайський) Найбільш розробленою сучасною класифікацією життєвих форм покритонасінних і хвойних на основі еколого-морфологічних ознак є класифікація запропонована І.Г.Серебряковим. У ній використано велику сукупність ознак. Виділення відділів ґрунтується на структурі надземних осей (деревні, напівдеревні та трав’янисті). Значна частина покритонасінних рослин у процесі еволюції зазнала соматичної редукції. Від великих дерев з добре розвиненим стовбуром і розгалуженою кроною пішли небагатостовбурні дерева, а потім чагарники, чагарнички і різні трави. Класифікація життєвих форм тварин досить різноманітна, у залежності від принципів, покладених у їхню основу. Найбільше значення має характер переміщення тварин в різних середовищах. А.Н.Формозов виділив на цій основі такі адаптивні типи: ![]() 1. Наземні форми. 2. Підземні форми (землериї). 3. Деревні форми. 4. Повітряні форми. 5. Водні форми. Між даними адаптивними типами є перехідні форми. У межах кожної групи особливості поступального руху й способу життя формують більш специфічні пристосувальні форми. Наземні ссавці пересуваються в основному за допомогою ходьби, бігу, стрибків, що позначається на їхньому зовнішньому вигляді. У зовнішньому вигляді птахів найбільшою мірою проступає приналежність їх до певних місцеперебувань і характер переміщення при добуванні їжі. У зв’язку з цим розрізняють птахів: 1. Деревної рослинності. 2. Відкритих просторів суші. 3. Боліт і мілководь. 4. Культурних ландшафтів. 5. Водних просторів. У кожній з цих груп виділяють специфічні форми: а) ті, що добувають їжу з допомогою лазіння; б) ті, що добувають їжу в польоті; в) ті, що годуються, переміщаючись по землі; г) ті, що добувають їжу за допомогою плавання й пірнання. Життєві форми грунтових членистоногих виділяють на основі пристосованості їх до певних шарів грунтового профілю, оскільки з глибиною різко змінюється комплекс умов життя: освітленість, розміри порожнин, режим температури та вологості… тому розрізняють: 1. Атмобіонти – види, які населяють верхні шари підстилки і здатні підніматися на нижні частини рослин. Характеризуються відносно великими розмірами, повністю розвиненими очима, довгими кінцівками, наявністю антен, добре вираженою пігментацією. 2. Еуедафічні – мешканці мінеральних тонко нарізних шарів грунту і відзначаються дрібними розмірами, вкороченими кінцівками, повною відсутністю очей та пігментації. 3. Геміедафічні – види, що характеризуються проміжними рисами – частковою редукцією очей, розсіяним пігментом, вкороченими кінцівками. ![]() Серед наземних комах розрізняють: 1. Тамнобіонти – мешканці чагарників та дерев. 2. Хортобіонти – населяють трав’янистий ярус. 3. Герпетобіонти – мешканці надґрунтового шару органічних решток та мешканці відкритих ділянок грунту. 4. Еремобіонти – мешканці поверхні щільних глинистих грунтів. 5. Псамобіонти – мешканці пісків. 6. Петробіонти – мешканці каменистих ділянок з вираженою рослинністю. Схожі життєві форми зустрічаються і на інших материках. Життєва форма переконливо свідчить про спосіб життя тварин певного виду. Подібні публікації:
|
||||||||||||
Корисна інформація ↓
|
Реклама ↓
На сайті знайшли ↓
|